- I tidligere afsnit... - Det er Topeka. Altid Topeka.
Belgierens jord er intet værd.
- Du tilbød ham mange penge. - Der kan være skjult værdi.
- Hvad drømmer du om? - Woody. Vi har en hed affære.
- Hvor er hun? - De har bundet mig. Hjælp mig.
Vil du hjælpe din mor? Hun er stadig derinde. Sæt dig ind i varevognen.
Bjørnen skal nok beskytte dig.
Min søster og jeg havde ens bjørne. Jeg må tale med min mor.
- Hvad har du der? - Ikke noget.
- Sikke en stor svamp. - Den er min. Jeg fandt den.
Okay. Men du ved vel godt, at ikke alle svampe kan spises?
Kan du huske, hvad der skete med Babars far?
Han spiste en svamp, der gjorde ham grøn, og døde.
Så fandt Babar en rig kvinde i byen, som købte fint tøj og en bil til ham.
Interessant syn på tingene.
Men lad os smide den der ud, for den er ikke god.
- I orden? - I orden.
Woody, tænker du nogensinde over, hvad du vil være, når du bliver stor?
Nogle gange tænker jeg, at min sti bare venter på mig.
Andre gange vil jeg bare købe en båd og fiske.
- Hvad vil du være, Tess? - Jeg vil være Babar.
Tessie. Jeg hørte det.
Charlotte sagde, at du måske kom.
Du slap for uvejret. Du skal vist øsregne senere.
- Er mor hos gruppen? - De runder af nu.
- Er det stadig i laden? - Du kender vejen.
Velkommen tilbage.
En sidste tanke, inden vi går ud i aftenluften.
Vi er her ikke for at søge metamorfose.
Vi vil genforenes med det splittede selv for at lære os selv at kende -
- og på den rejse skal vi finde ægte visdom.
Orden og entropi er nogle pudsige ting.
I virkeligheden betyder de nærmest det samme.
Så hvordan skelner vi mellem dem? Og gør det nogen forskel?
Det koster kun forvirring, og den varer ved.
Den vej, der kan tales om, er ikke den sande vej.
Jeg talte sving, efter vi kørte af LIE.
To højre, en venstre, 3,5 minutter ligeud, to venstre.
Det må have krævet stor koncentration.
Hvis du er sulten... Måske får du ikke en ny mulighed længe.
Hvad laver hun her?
- Hallo! Jeg taler til dig. - Vi hører dig.
- Du lovede svar. - Jeg lovede at hjælpe med din mor.
- Hvordan? - Læg dig ned.
- Nej. - Vi gør dig ikke fortræd.
Hvad pokker laver jeg her?
Du ved intet om min mor.
- Jeg kender din mor. - Det gør vi alle.
- Vi drømmer om hende. - Hun nævnte dig.
Du lavede morgenmad, så hun kunne snige sig ud og lave skulpturer.
Hun bad dig om at tage med din far.
Hun sagde: "Vær helten i dit eget liv."
Du svarede: "En helt rejser ikke væk."
- Hvordan kan du vide det? - Jeg ser hende i mine drømme.
Stormens yderbånd medfører kraftig vind og regn.
Der advares om tordenvejr i Putnam og Dutchess.
Men stormen rammer Jersey Shore hårdest.
- Vi skal tale sammen. - Lad mig nu bare blive skør i fred.
Du er ikke skør. Jeg tror, at Woody invaderer dine drømme.
Jeg troede, at mine drømme var mine egne.
Men så mødte jeg en kvinde, som kunne komme ind i mine drømme.
Og jeg indså, at hun ikke var den eneste.
Jeg tror, at Woody manipulerer dig til at tro, du er forelsket i ham.
Det er nogle vidunderlige drømme.
Det ved jeg godt. Det er jeg ked af.
Det giver mening. Eller, det giver faktisk ingen mening.
- Men det passer. - Jeg har brug for din hjælp.
En, jeg elsker, er i knibe. Og Woody ved noget om det.
Hvad vil du have mig til at gøre?
Gud, hvor er du smuk!
Jeg elsker også dig.
Sikke en dejlig overraskelse.
Skal du afhente eller aflevere?
Det er min mors.
- Må jeg tage bagvejen? - Alle veje fører til midten.
Hej, mor.
Hold øje med døren.
Jeg skal vise dig noget.
Jeg fandt den her.
Du gav den til min søn.
Du må ikke have legetøj i skolen!
- Nu kommer vi for sent. - Undskyld, mor.
Hør. Kom, luk øjnene.
Kan du se danserne?
Jeg ser dem.
Luk øjnene.
Lad dig synke i.
Træk vejret.
- Er du vågen? - Ja.
Er du vågen? Luk øjnene op.
- Er du klar? - Okay.
Klar til at lade os hjælpe?
- Hvad vil du sige til din mor? - Det ved jeg ikke.
Det ved du godt.
- Er det min mors slåbrok? - Jeg frøs.
Tag den venligst af.
Din mor har fanget dig og holder dig fast.
Og det værste er, at hun slet ikke er her.
Hun er min mor.
Og en dag vågner hun.
- Hun skal nok vågne! - Og hvad så?
En dag vågner hun, og hvad så?
Du er virkelig en fryd for øjet.
Lad os få et bord nede bagved.
- Du behøvede ikke at inddrage hende. - Hun har ret til at vide det.
Du skal ikke være bange, skat. Han er skør.
- Tortur er ikke effektivt. - Men det er psykologisk stress.
Og det her er ikke virkeligt, så det hele er psykologisk.
Hvad er Topeka?
Et navn. Steder har brug for navne.
Vores drømme sammen, det hele... Det havde brug for et navn.
- Topeka. - Et godt sted at grave efter rødder.
Jeg ved godt, at du tror, at du har magten. Men det har du ikke.
- Du er en skakbrik. En bonde. - Og hvad er du så?
Jeg er kyllingevingerne i halvlegen.
Jeg ved, at du er der. Jeg er blevet sendt for at tale med dig.
Luk døren op.
Du roder med ting, du ikke forstår.
Fint nok. Du er ikke engang vågen!
Der sker ikke noget.
Det er mig.
Det skal nok gå.
Kom nu. Ikke sove ved bordet.
Hvad er der? Troede du, at vi var færdige?
Sæt dig ned.
Hvordan var genforeningen? Masser af kys og kram?
- Hvad har du gjort ved hende? - Jeg holder hende ikke fanget.
Du skulle vide, at hun er der.
Så har du noget at kæmpe for.
Kan jeg få nogle drinks?
Godt så. De fleste i verden enten drømmer eller er vågne.
De to ting er adskilt.
Men for folk som mig er der ingen kløft mellem dem.
De kan gå som en myre fra det ene glas til det andet.
Men du har den sjældne evne til at hælde din vågne tid -
- over i dine drømme, så de overlapper og blandes.
Som dengang i firmaets lobby.
Hun var virkelig smuk i rødt.
Martinien er til dig.
- Hvor er hun? - Hvilken halvdel?
- Så vågnede du endelig. - Hypnotiserede du mig?
Vi hjalp dig bare over den hårfine grænse mellem vågen og drøm.
- Hvilken størrelse bruger du? - 42,5.
Her er kun 39 og 40.
Det er ikke en fast grænse. Det er mere som at gå gennem et vandfald.
Det er et organisk system med to sider.
På overfladen er græsstråene.
Nedenunder er et sammenflettet rodnet, vi knap nok kan forstå.
- Hvad vil I mig? - Hjælpe dig med at finde din mor.
Lad os få noget at spise.
Læg dig ned. Vi skal i gang.
- Nej. Jeg er ikke din patient. - For dit mentale helbreds skyld.
Hvorfor skal du altid være så vanskelig?
Du har nogle usunde mønstre.
Hold op med at kæmpe imod. Jeg ved, hvad der er godt for dig.
Jeg elsker dig.
- Du er med i min drøm. - Du invaderede min først.
Du kaldte i søvne, ligesom da du var lille.
Undskyld.
Kan du huske, hvad du drømte om?
- Nej. - Det var ærgerligt.
Jeg går ud til bilen.
Jeg har noget magnesium. Det hjælper mod rastløsheden.
Vær forsigtig. Uvejret er her vist næsten.
Værsgo. Du bløder.
- Er jeg vågen? - Ja.
- Bevis det. - Du plejede at kunne kende forskel.
Nu skal jeg tage den.
- Hvorfor er jeg her? - Sikke et uinspireret spørgsmål.
Jeg vil hjælpe dig med at finde din pige.
- Hvorfor det? - Fordi hun er et menneske.
Og hun er fanget i en kælder mod sin vilje.
De folk, der har hende, er dem med de grønne kondisko.
De vil slippe det samme anarki løs mod menneskeheden -
- som dine drømme gjorde mod dig.
- Hvordan? - Drengen.
Han er en meget speciel dreng.
En enorm, uudnyttet kraft.
- Er han et nicifret beløb værd? - Mere endnu.
Værsgo. Første skridt til at finde din pige.
Hvis du vil sælge fisken til mig, så fortæl mig, hvad prisen er.
- Jeg troede, at du elskede hende. - Giv mig kuverten.
Du tror stadig, at du kan gøre det her alene.
Der er to sider i enhver krig.
De, der ikke vælger en, bliver knust mellem dem.
Du behøver ikke at tage hjem.
Men du er ikke velkommen her.
- Får jeg ikke noget? - Dit er derovre.
Det her er ikke virkeligt. Det er en drøm.
Sig noget. Hun venter.
- Hvad skal jeg sige? - Hvad har du lyst til at sige?
Du har kraften. Du fik hende ud i skoven.
- Du fik hende til at skrige. - Nej, jeg gjorde ej.
Begynd i det små. Noget simpelt.
Har du tænkt dig at spise de pomfritter?
Bliv ved.
De ser lækre ud, ikke?
Måske tager jeg burgeren bagefter.
Medmindre du har tænkt dig at spise den.
Okay, fint nok.
Så er den min.
Du ved ikke, hvad du går glip af. Jeg ender med at spise det hele.
Skal du bare sidde der uden at sige noget?
Som sædvanlig?
Det her er noget fis.
Vil du virkelig lade så meget være usagt?
- Du kan ikke hjælpe os. - Du kører i ring.
Du skal nok komme tilbage.
Du lækker.
Tak.
- Kan du ikke sove? - Jeg vil ikke.
Det prøvede jeg også engang. Jeg holdt ud i seks dage.
- Hvad skete der så? - Så anholdt de mig.
Jeg gik rundt midt ude på Sixth Avenue.
Jeg troede, at jeg var på stranden...
og dansede til Dusty Springfield.
- Det lyder rart. - Den var kold og stenet.
Der var et forrevet, gammelt træ.
Det hele virkede så virkeligt.
Det var det måske.
Hvordan pokker kunne du klare seks dage?
- Du burde virkelig få noget søvn. - I lige måde.
Når du finder den kolde strand, så kig bag træet.
Der ligger en flaske Margaux.
Som en myre på kanten af et glas.
- Hvorfor gør du det her? - Du er selv skyld i det.
Hold op med at kæmpe imod. Jeg ved, hvad der er godt for dig.
- Jeg elsker dig. Hvor skuffende. - Det her er min drøm.
- Hold op! - Hold selv op.
- Hvor er min søn? - Du har ingen søn.
Jeg fandt hans bamse. Du ved, hvor han er.
I det mindste er du sygdomsfri, så åben som du er.
Du lyver. Jeg ser ham. Det ved du. I mine drømme.
- Stop! Tessie, jeg advarer dig. - Nej!
Fortæl mig, hvor min søn er.
Han er ikke din.
Det er løgn. Jeg fødte ham. Jeg er hans mor!
- Du skulle ikke vide det. - Jeg troede, jeg var gal!
Hvor er han? Hvor?
Det ved vi ikke.
Han blev taget. Stjålet.
Han blev stjålet fra os under en rejse.
Hvem har ham nu?
Det ved vi ikke.
- Hallo? - Kom du sikkert tilbage til byen?
- Ja. - Jeg er ked af, du ikke kunne blive.
- Ses vi stadig til brunch den 15.? - Ja.
Der kom slet ingen regn, vel?
Nej.
Nå, men... jeg elsker dig, skat.
Og det vil jeg altid gøre.
Jeg troede, du havde sneget dig ud.
Her er vi så. Intet har ændret sig.
Her er ingen andre. Du er her ikke engang.
Du er nødt til at møde mig på halvvejen.
Vågn op. Jeg er her. Jeg venter.
Mor?
Vågn op!
Jeg hader hende.
Som 8-årig spiste jeg en giftig svamp og lå i koma i tre dage.
Da jeg vågnede, spurgte præsten, om jeg havde set Gud.
Jeg sagde: "Nej, men jeg hørte Dusty Springfield."
Han smilede til mig og sagde: "Det er det samme."
Tekster: Kasper Rasmussen www.sdimedia.com